"Guide till Shell Beach, av Johnny Murdoch. "
Han är här. Han beter sig underligt.
Jag vet, han är inte sig själv. Se till att han stannar där. Jag kommer.
Jag kan inte lova något. Vi får improvisera.
Vi ville bara hjälpa dig.
Farbror Karl.
Om du råkat illa ut kan vi hjälpa dig.
Har inte sett dig på länge... Ja.
Mr. Murdoch, ni har vållat mycket bekymmer.
- Berätta nu! - Ni kan inte fly.
Det är vår stad. Vi har gjort den.
Vi har skapat den av stulna minnen, olika epoker som smälts ihop till ett.
Varje natt omarbetar vi den, förfinar den för att lära oss.
Lära oss om er och era medmänniskor. Det som gör er mänskliga.
- Varför?! - Vi måste bli som ni.
Nu förstår jag er. Jag minns det ni inte minns. Vad ni saknar.
Havet, ja. Hur ni sprang i strandkanten som barn.
Hur ni mötte Emma vid floden. Den första kyssen.
- Vad är ni? - Det har ni sett.
Vi använder era döda som redskap.
Hoppa in!
- Vad vet ni om henne? - Hon levde när jag gick.
Och den här? Alla teckningar måste betyda något.
Vilka teckningar?
- Sluta försöka lura mig, sluta Ijuga! - Jag Ijuger inte!
Jag försöker lägga pussel, men bitarna passar inte, jag förstår inte.
Jag förstår precis lika lite som ni.
Känner ni till Shell Beach? Vet ni hur man kommer dit? Kan ni berätta?
Man bara... Man åker till...
- Vart då? - Vänta ett ögonblick.
Ni minns inte, eller hur? Är det inte lite märkligt?
En ännu bättre fråga: minns ni när ni senast gjorde något under dagtid?
- Vad menar ni? - Jag menar under dagen.
När såg ni dagsljus senast?
Jag menar inte något avlägset barndomsminne.
Jag menar i går, förra veckan... När? Kommer ni ihåg något?
Nej, det gör ni inte. Jag tror inte ens att solen...
...existerar här.
Jag har varit vaken i många timmar, natten upphör aldrig.
- Galenskaper. - Visst är det. Men hör på...
Det är inte bara jag, det är alla. De gör något med oss.
Nu räcker det. Håll klaffen!
Det måste finnas en förklaring.
Förklara det här.
Jag är ledsen. Jag ville inte såra dig.
- Jag önskar jag kunde ha det ogjort. - Du har inte gjort något.
Det här förhållandet du lär ha haft, jag tror inte att det har funnits.
Det låter vansinnigt, men vi kanske inte träffats förrän nu.
Tänk om vi träffades för första gången i går, i vår lägenhet.
Och allt du minns, och det jag ska minnas, har egentligen inte hänt.
Någon vill bara att vi ska tro det.
Hur kan det vara så? Jag har ett så livligt minne av när vi träffades.
Jag minns hur jag blev förälskad i dig. Jag minns hur jag förlorade dig.
Vänta... Snälla ni, bara en minut till.
Jag älskar dig, John.
- Sånt kan man inte förfalska. - Nej, det kan man inte.
Assistent Walenski begick självmord i går kväll. Jag tyckte ni borde få veta.
Chefen vill träffa er. Sir?
Jag visste att ni skulle hitta mördaren.
- Kan vi hjälpa er? - Ni kan sova.
God kväll, sir.
Bumstead...
Jag ville gratulera dig till utredningen.
Visa oss till Murdoch.
- Dr. Schreber? - Jag visste att ni skulle komma.
Är det inte på tiden att ni ger mig några svar?
Slå er ned.
Jag kommer hit ganska ofta. Här får jag vara ostörd.
De tycker nämligen mycket illa om vatten. Man kan nästan kalla det fobi.
Vilka är de? Vad vill de mig?
Just nu är ni föremåI för deras experiment. Det är vi alla.
Jag beklagar, men vi har inte tid att göra det här på rätt sätt.
Allt ni behöver veta finns här i sprutan.
Injicera er själv, bara då kan ni förstå.
- Ni skojar väl? - Tiden går, ni måste göra det nu.
- Ge mig vapnet. - Han är svårt störd.
Jag kan inte bedöma folk som ni, men ni verkar vara mest störd.
Ni vet inte vad ni gör!
Exakt vad finns i den här, doktorn?
Alla svar ni sökt, det lovar jag.
Vi tar hand om den, så är den i säkert förvar, om det går bra?
- Nu går vi, doktorn. - Går?
- Vart ska vi? - Shell Beach.
Det är väl dit ni vill, till havet?
Där finns inget. Jag har varit där...
- Då kan ni visa vägen. - Nej. Jag vägrar!
Ni kan inte tvinga mig. De väntar där på oss!
Jag förstår inte... Här fanns en bro.
Försök inte, då får de fiska upp er ur kanalen!
Jag ska berätta allt, det spelar ingen roll längre.
Vilka är ni?
Vi måste åka till slutet av kanalen.
Vi ska ge er fler vackra saker snart... Anna.
Jag är inte Anna.
Snart är ni det. Ja.
Hon ska få göra något annat först.
Jag kallar dem "främlingarna". De förde bort oss och tog oss hit.
Denna stad och alla dess invånare är deras experiment.
De blandar våra minnen och försöker ta fram det som gör oss unika.
Ena dagen kan en man vara inspektör, nästa dag någon helt annan.
När de vill studera en mördare...
...ger de någon en ny personlighet.
De förser honom med familj, vänner, hela hans förflutna
En tappad plånbok. Sedan observerar de resultatet.
Fortsätter en man med en mördares förflutna att mörda?
Eller är vi mer än summan av våra minnen?
Att ni blev mördare var en olycklig tillfällighet.
Ni har haft dussintals liv. Ni råkade bara vakna när ni skulle få det här.
Men varför?
Det är vår individualitet, våra själar, som skiljer oss från dem.
De tror de kan hitta själen om de förstår hur minnet fungerar.
De har kollektivt minne, ett gemensamt medvetande.
De är döende. Hela deras art är nära utplåning. De tror vi kan rädda dem.
- Och jag? - Ni är annorlunda.
Ni motstod mitt försök att prägla er.
Ni har utvecklat deras förmåga att tona. Det är så de förändrar saker.
Deras maskiner, under marken, låter dem fokusera den telepatiska energin.
De kontrollerar allt, även solen. Det är därför det är mörkt, de avskyr Ijus.
- Varför behöver de er? - De skilde ut det som fanns i oss...
...för att lagra informationen och blanda minnen som de behagade.
Men de behövde hjälp av en konstnär.
Jag förstod människohjärnans labyrinter bättre än de kan.
De lät mig behålla mina yrkeskunskaper.
Allt annat fick jag radera.
Föreställ er hur det känns att utplåna sitt förflutna!
Mitt förflutna då? Min barndom?
Shell Beach? Farbror Karl?
Och den här? Den var tom när jag hittade den.
Ni förstår fortfarande inte. Ni har aldrig varit barn. Inte här.
Er historia är konstgjord, som alla andras.
Teckningarna har ni gjort med er gåva.
Ni sa att de fört oss hit. Varifrån?
Tyvärr, men det minns jag inte. Det minns ingen av oss.
Vad vi en gång var, vad vi kunde ha varit, någon annanstans.
Jag har fört er så här långt, ni behöver mig inte längre.
Det finns inget hav. Det finns ingenting utanför staden.
Det enda ställe där "hem" existerar...
...är i huvudet.
Nu vet ni sanningen.
Ge upp, annars blir det hennes död.
Än sen? Hon är inte min fru, hon betyder ingenting!
Ni bryr er visst om henne, inte sant, mr. Murdoch?
Jag har blivit det monster ni var avsedd att bli.
Ska jag döda henne nu, som ni hade gjort?
- Gör henne inte illa! - Då måste ni ge upp, mr. Murdoch.
Sov.
Nu.
Döda honom.
Han är mäktig, ja
Farlig. Men han kan leda oss till det vi söker.
Det doktorn kallar "själen".
Det är dags för experimentets sista fas.
Vi behöver inga fler försökspersoner. Tiden för studier är över.
Det är dags att förenas med John Murdoch.
Det är dags, doktorn. Prägla.
Stäng av den!
Stäng av den för gott!
Vad gör ni?
De vill prägla er med sina egna kollektiva minnen.
De vill förenas med er, så de kan ta del av er själ.
Men jag har andra planer.
Prägla. Lyd nu!
Förlåt, John. Det blir bara ett ögonblicks smärta.
Kom ihåg...
Du kommer att nå långt. Du förstår när du blivit äldre.
Bra, John! Övning ger färdighet. Kom ihåg: tala aldrig med främlingar.
Ni undrar nog var för jag finns i ert minne. Jag har placerat mig där.
Det är för att lära er om främlingarna.
Ni får en hel livstids kunskap i en enda spruta.
Ni överlever. Ni finner styrkan inom er själv och segrar.
Kom ihåg!
Du lär dig, John. Jag kanske arbetar för dig en dag.
Den här maskinen förstärker deras tankar. Förändrar deras värld.
Lär dig kontrollera den. Du kan lura dem, men du måste koncentrera dig.
Något är fel.
Det finns inte tid för romantik. Världen blir som du vill.
Vad har ni gjort?
Ni kan åstadkomma vad ni vill, men gör det nu!
Jag visste att ni kunde klara det. Ni kontrollerar deras maskiner.
Var är Emma?
Hon är inte Emma längre. Hon är ompräglad.
Byt hennes minnen.
Främlingarnas minnesbank har blivit förstörd. Jag beklagar.
Vad ska ni göra nu?
Jag ska ordna saker. Ni sa ju att jag hade förmågan, eller hur?
Jag kan få maskinerna att göra det jag vill.
Få världen som jag vill...
...bara jag koncentrerar mig tillräckligt mycket.
Vart ska ni?
Shell Beach.
Snart på bio: Drömmarnas bok
- Hur mycket kostar det? - 25 cent.
Jag kan stå.
Har väntat på er, ja. Vad gör ni?
Jag tänker ändra på ett och annat här.
- Är vi säkra på att vi vill det? - Jag tar risken.
Jag är döende. Er prägling passar inte min sort.
Jag ville veta hurdant det var. Hur ni känner.
Ni vet vad jag förväntades känna. Den personen är inte jag.
Ni vill veta vad som gjorde oss mänskliga?
Ni hittar det inte här inne.
Ni letade på fel ställe.
Det är så vackert här.
Så Ijust.
- Ligger Shell Beach i närheten? - Jag tror att det är där borta.
Jag är också på väg dit.
Ska vi göra sällskap?
Jag heter Anna. Vad heter ni?
John. John Murdoch.